Міністерство освіти і науки України
Харківський національний університет імені В. Н. Каразіна
Кафедра журналістики

           “ЗАТВЕРДЖУЮ”
Проректор 
з науково-педагогічної роботи
___________________________

«_____»_______________2019 р.

Робоча програма навчальної дисципліни

РИТОРИКА

рівень вищої освіти 		перший (бакалаврський)
галузь знань			06 Журналістика 
спеціальність			061 Журналістика
освітня програма		журналістика 
вид дисципліни 		обов’язкова
факультет 			філологічний

2019 / 2020 навчальний рік

Програму рекомендовано до затвердження Вченою радою факультету 

«28» серпня 2019 року, протокол № 1

РОЗРОБНИК ПРОГРАМИ: Казакова Т. В., канд. філол. наук, доцент кафедри журналістики Харківського національного університету імені В. Н. Каразіна.

Програму схвалено на засіданні кафедри журналістики

Протокол від «27» серпня 2019 року № 1

         Завідувач кафедри журналістики

                                                                                                  									________________              Хавкіна Л. М.
                                                                (підпис)  	        

Програму погоджено методичною комісією філологічного факультету

Протокол від «28» серпня 2019 року № 1

          Голова методичної комісії філологічного факультету

                                                          _______________             Гноєва Н. І.
                                                                  (підпис)        

ВСТУП

Програма навчальної дисципліни «Риторика» складена відповідно до освітньо-професійної програми підготовки
першого (бакалаврського) рівня вищої освіти 06 «Журналістика»
спеціальності 061 «Журналістика» 

1.	Опис навчальної дисципліни
1.1	Мета викладання дисципліни
Метою викладання навчальної дисципліни є надання студентам базових знань із риторичної науки, її історії та сучасного стану (неориторика) як підґрунтя для формування навичок побудови переконливої промови й створення журналістського тексту, що відповідає вимогам мовної доцільності. 

1.2	Основні завдання вивчення дисципліни Основними завданнями вивчення дисципліни є:
•	сформувати поняття про риторику як науку, її місце в системі інших гуманітарних наук (етики, логіки, філософії, психології, лінгвістики, літературознавства, журналістикознавства, історії зарубіжної та української журналістики);
•	визначити сутність риторики як навчальної дисципліни, її місце в системі соціокультурних знань;
•	розглянути процеси смислотворення та текстотворення під час ознайомлення з основними розділами риторики як теорії і практики публічного красномовства;
•	забезпечити оволодіння студентами навичками поетапного створення тексту від інтенції до кінценвого варіанту;
•	навчити студентів критично сприймати тексти риторичного типу, виявляти в них  аргументаційну систему, оцінювати їхню єфективність, виявляти риторичні помилки й стилістичну невправність, а також визначати шляхи їх подолання;
•	навчити створювати власні тексти окремих журналістських жанрів з урахуванням закономірностей їх риторичної організації;
•	учити застосовувати в риторичному аналізі, під час побудови переконливої промови й створенні риторично організованого журналістського тексту знання, отримані в курсах практичної стилістики української та російської мови, а також в курсі літературного редагування.
1.3	Кількість кредитов – 4 /3
1.4	Загальна кількість годин – 120/90
1.1	
1.5. Характеристика навчальної дисципліни	
Обов’язкова	
Денна форма навчання	Заочна (дистанційна) форма навчання	
Рік підготовки	
3-й	4-й	
Семестр	
6-й	8-й	
Лекції	
32 год.	4	
Практичні, семінарські заняття	
16	6	
Лабораторні заняття	
немає	немає	
Самостійна робота, у тому числі	
72 год.	80	
Індивідуальні завдання	
Немає	

1.6	Заплановані результати навчання

Згідно з вимогами освітньо-професійної (освітньо-наукової) програми студенти повинні досягти таких результатів навчання:
Студент повинен знати:
•	основні поняття риторики як наука, її місце в системі інших гуманітарних наук;
•	розуміти сутність риторики як вияву духовної культури європейської цивілізації, культурної основи соціальної діяльності;
•	поняття й категорії класичної риторики (логос, етос, пафос) а також напрями риторичної практики (софістика, діалектика і евристика);
•	сутність риторики як мистецтва публічного мовлення, науки про переконливі, впливові промови і власне сукупність цих промов;
•	зв’язок між переконанням і впливом у риторичному повідомленні;
•	частини риторичного канону і якості мовлення;
•	про значення риторики для сучасних засобів масової комунікації Студент повинен уміти:
•	здійснювати риторичний аналіз тексту;
•	будувати переконливі промови за законами смислотворення та текстотворення;
•	критично сприймати тексти риторичного типу, оцінювати їхню ефективність;
•	розрізняти процедури, пов'язані із категорією переконанням, та такими, що маніпулюють свідомістю людини, розпізнавати різні види нещирого мовлення;
•		виявляти в текстах риторичні помилки та їх стилістичну невправність, а також визначати шляхи подолання дефектів тексту;
•	створювати власні тексти окремих журналістських жанрів з урахуванням закономірностей їх риторичної організації, застосовуючи знання з риторики, а також із практичної стилістики й літературного редагування.

Студенти повинні оволодіти такими компетентностями як здатність застосування знань із дотичних наук у практичній діяльності журналіста для створення переконливого усного та письмового тексту; здатність дотримуватися сучасних норм відповідно до типу медіа тексту.

2.	Тематичний план навчальної дисципліни
Розділ 1. Історія і теорія риторичної науки і практики

Тема 1. Предмет і завдання курсу риторики.
Етимологія поняття «риторика». Риторика як наука про взаємозв’зок між світом речей і світом слів, її місце в системі інших гуманітарних наук (логіки, філософії, психології, лінгвістики, літературознавства, журналістикознавства). Риторика як навчальна дисципліна, її місце в системі соціокультурних знань та підготовці журналіста. 
Причини появи риторики в Стародавній Греції. Антична риторика. Середньовічна риторика . Риторика Відродження. Риторика Просвітництва. Занепад риторики у 19 ст. Неориторика. Риторика – наука про переконання та мовну доцільність. Конфліктність риторики по відношенню до істини. Вплив та «непорядні» цілі переконання. Зв’язок та принципова відмінність між переконанням та впливом. Риторика та маніпуляція. Чорна риторика. 
Основні поняття й категорії класичної риторики. Логос, етос, пафос. Напрями риторичної практики: софістика, діалектика і евристика. Риторичний канон: інвенція, (пошук аргументів); диспозиція (компонування тексту); елокуція (засоби мовної виразності); акція (презентація із залученням паравербальних засобів); меморія (запам’ятовування). 
Значення риторики та неориторики для сучасних засобів масової комунікації.

Тема 2 .Антична риторика.
Становлення риторики в Стародавній Греції у V ст. до н.е. як важливої потреби демократичного суспільства. Агон (змагання) і риторика. Роль софістів у формуванні риторичної теорії та практики. Виступи Сократа і Платона проти риторики. Аристотель як теоретик давньогрецької риторики («Риторика» 335 р. до н.е.). Політичне красномовство (промова Перікла на похороні перших жертв Пелопонеської війни 430 р.; жанр панегірика як вид аргументації у Ісократа; філіпіки Демосфена). Закони Солона і розвиток судового красномовства (новелістичність промов Лісія). «Похвала Єлєні» Горгія як зразок епідиктичного навчального красномовства. 
Роль римського сенату в розвитку античного красномовства. Катон («триматися суті, слова приложаться»), брати Гракхи (використання прийомів давньогрецької риторики), красномовство диктатора Сули. Марк Тулій Цицерон – вершина античного красномовства. «Катилінаріі» Цицерона.

Тема 3. Гомілетика Середньовіччя 2 години.
Риторична культура «мовчазної більшості» Середньовіччя. Поняття про гомілетику. Публіцистика «Нового заповіту» як основа Середньовічного красномовства. Послання апостола Павла як взірець ранньохристиянського ораторського мистецтва. «Сповідь» Августіна Блаженного (354-430) як перехід від античної до середньовічної риторики. Греко-слов’янська та латинська риторичні традиції в контексті Середньовіччя. Листи Ієроніма Стридонського як взірець латинської ранньохристиянської риторики. Іоанн Златоуст ‑ вершина візантійської ранньохристиянської риторики. Фома Аквінський як  теоретик церковного красномовства (вплив замість переконання, заволодіння почуттями і свідомістю людей). Бертольд Регенсбургський – найпопулярніший проповідник середньовічної Європи. Дидактичне і панегіричне красномовство Київської Руси: митрополіт Іларіон, Ярослав Мудрий, Феодосій Печерський, Кирил Туровський. Відсутність опонента – особливість риторики Київської Руси. 

Тема 4. Від риторики Відродження до риторики Просвітництва.  4 години. 
Вплив Реформації на церковне красномовство. Полеміка між Еразмом Ротердамським та Мартіном Лютером. Бунтарські проповіді Яна Гуса (Чехія), Савонароли (Італія), та «95 тез» Мартіна Лютера. Нові риторичні жанри: університетська лекція, максими. Риторика англійської революції 17 ст. «Ареопагітика» Джона Мільтона (логіка аргументації). Риторична школа Києво-Могилянської академії. Полемічна спрямованість риторики 18 ст.: памфлет Д. Дефо «Найпростіший спосіб подолати дисидентів»; пародія Дж. Свіфта «Роздуми про палку від мітли»; Велика французька революція і промови Жана Поля Марата; особливості американської риторики кінця 18 ст. («Біль про встановлення релігійної свободи» Томаса Джефферсона, «Здоровий глузд» Томаса Пейна). Криза класичної риторики у 19 ст. 
Тема 5. Неориторика. 
Відродження риторики у ХХ столітті. Передтеча неориторики: антропологічний структуралізм Клода Леві-Строса («Неприручена думка»); мовний структуралізм Романа Якобсона (семіотичні моделі комунікації); теорія діалога Михайла Бахтіна (діалог як основа людського порозуміння). «Нова риторика. Трактат по аргументації» Хаїма Перельмана (теорія аргументації та логіка неформального судження). Розвиток неориторичної концепції Х. Перельмана: С.С. Авєрінцев «Риторика як підхід до узагальнення дійсності»; риторична філософія пізнання Матса Розенгрена; теорія риторичних структур Вільяма Маннома та Сандри Томпсон. 

Тема 6. Якості риторичного мовлення 2 години. 
Аретея як сукупність категоріальних якостей риторичного мовлення: правильність, естетичність, доречність та зрозумілість (ясність). Категорія зрозумілості (ясності) як відповідність форми її змісту, що дозволяє найбільш ефективно досягти переконання. Зв’язок категорії правильності з базовою категорією норми. Категорія доречності як «пристосування» промови до обставин, її відповідність комунікативній ситуації, а в її первісному розумінні відповідність промови її предмету та референту. Зв’язок категорії доречності з категорією стилю. Естетика промови та її зв’язок з поетикою. Спорідненість красномовства (красного письменства) з естетикою. Теорія трьох стилів: розрізнення у мові високого, низького і середнього. Розрізнення в рамках стилістичної трихотомії сакрального, профанного і проміжного. Риторичні властивості мови у контексті сучасної мовленнєвої ситуації.

Тема 7. Інвенція.  2 години
Інвенція як розділ риторики, що забезпечує предметний зміст промови. Алгоритм інвенції: інтенція-мета, збір, систематизація та корекція матеріалу (емпіричного, енциклопедичного, компаративного), визначення предмета, співвіднесення предмета і цільової аудиторії, інтимізація предмету в межах законів таксономії. Предмет і тема. Проблема і тези. Топоси (питання як упорядкування предмету). Планування предмету.
Тема 8. Диспозиція. Вимоги логіки. 4 годин
Диспозиція (розгортання) як мистецтво логічної організації повідомлення; мистецтво композиції як дистрибуція релевантних одиниць у локусі; наука про розвиток думки. Планування тексту. Типи презентацій теми. Моделі викладення основного матеріалу: лінійна схема, інтрига (різновиди інтриги). Типологія фіналів (дотичний, елегантний чи відкритий фінал). Дотичний фінал: підсумовування, типологізація, апелляція. Методи викладення : дедуктивний (від загального до конкретного), індуктивний (від конкретного до загального), аналогічний (метод співставлень та порівнянь), стадіальний (логіка руху думки), концентричний (композиція кола навколо центру). 
Теорія доказів. Поділ доказів на природні (документи, свідчення, експертні висновки) та штучні – аргументи до логосу (логічні докази), пафосу (апеляція до почуттів слухача, пов’язана з обіцянками чи погрозами) та етосу (апеляція до етичних норм, пов’язана з категоричним прийняттям чи категоричним відторгненням певної поведінки), а також посилання на авторитети. Розробка «загальних місць» як загальноприйнятих міркувань і як способу винайдення аргументів. Основні елементи доказу: теза, аргумент, демонстрація. 
Теорія аргументації. Логічна аргументація: сіллогізм, небезпека ентімем та соритів. Логічні закони: закон тотожності, закон протиріччя, закон виключеного третього, закон достатнього заснування. Аналогічна аргументація: подібність, тотожність, відмінність.  Метафізична аналогія. Пропорційна аналогія. Атрибутивна аналогія. 
Демонстрація тез та аргументів. Логічні помилки: протиріччя, тавтологія, плєоназм, визначення невідомого через невідоме, полісемія, помилкова номінативна підміна, незрівнянні поняття, порівняння замість визначення. Логічні помилки в структурі силогізму: дифамація, невірне допущення, підміна тези, ігнорування необхідної умови, невірне передбачення, висновок про частину по цілому, висновок про ціле по частині, від можливого до дійсного, надлишок доказів, непов’язаність між собою аргументи, аргумент поза межами питання, аргументація невірними судженнями, аргументація недостовірного недостовірним, порочне коло, змішування декількох питань в одному, змішування причини і наслідків.
Тема 9. Елокуція. Теорія фігур і тропів. 2 години.
Елокуція як паралогічна мовна тактика. Елокуція в її стосунку до якостей мовлення: мовних засобів, граматичної правильності, ясності думки, краси викладення. Поняття про мовну цілісність, ізотопію та стилі. Прямі і непрямі тактики мовного впливу. Паралогіка і теорія фігур і тропів (троп як варіація значення, фігура як варіація структури). Метафора, метонімія, синекдоха – головні першотропи. Риторична функція тропів. Виразна та образотворча сутність фігури. Риторичнее питання, анафора, тріада – головні типи фігур. Фігури зменшення, фігури розміщення. Риторична фігура як засіб аргументаціії.
Тема 10. Чорна риторика. Виявлення маніпулятивних технологій. 2
Маніпулятивні технології – системи способів впливу на людську свідомість з метою обману (перекручування дійсності, впровадження ілюзорних уявлень, приховування правди). Демократія і маніпуляції. Тоталітаризм і маніпуляції. Маніпулятивні технології у давньогрецькому ораторстві. Найчастотніші маніпулятивні технології в сучасному інформаційному просторі: пряма дифамація, підміна понять, мозаїчність інформації, негативізація, розхвалювання, примітивізація, переномс значення, паразитування, приведений висновок, логічна натяжка та підлог, тенденційний підбір інфорнмації, використання дезорінтуючих термінів, пташина мова, випередження, «жертвенна корова», викривлення сказаного опонентом, прийоми виключення критичного мислення реципієнта (за моделями «ми з тобою однієї крові», каяття та критичної оцінки інформації), апеляції до колективних настроїв, створення певної інформаційної атмосфери, нав’язування (максимальне підримання власної точки зору, руйнація альтернативної), інформаційний привід, заперечення під вижом згоди. 

Розділ 2. Риторичні знання в системі професійної підготовки урналістів. Тема 1. Взаємодія риторики та засобів масової комунікації 2
Особлива суспільна значущість, масовий характер впливу публічного мовлення, підвищена відповідальність журналіста в реалізації соціальних мовленнєвих функцій. Використання журналістикою надбання класичної риторики. Риторика та а) формування громадської думки; Журналістські жанри в аспекті риторики. 
Тема 2. Створення журналістського тексту в риторичному каноні.2 
Інвенція : 1) визначення предмету і теми журналістського виступу в контексті інформаційного приводу з урахуванням особливостей адресата; 2) Висування і осмислення концепції висловлювання, конкретизація теми в топосах та усвідомлення проблеми формулювання ідеї та тез; 3) добір енциклопедичних відомостей на етапі підготовки тексту, їх збалансованість з емпіричним складником; 4) співвідношення логічного, етичного й пафосного в аргументативному дискурсі; 5) вибір риторичні перспективи: партнерської або конкурентної. Диспозиція : вибір аргументації та відповідної композиції тексту. Поліграфічні засоби на службі композиційно впорядкованого журналістського тексту (заголовок, підзаголовок, лід, врізка, фотографії та інший ілюстративний матеріал). Елокуція. Доречність риторичних тропів і фігур в журналістському тексті у залежності від жанру.
Риторичний алгоритм створення журналістського тексту. 1) вибір і формулювання теми; 2) визначення адресата; 3) визначення композиційно-смислового центра тексту і прописування основної тези; 4) оцінка власних знань з теми і пошук інформауції: документи, енциклопедичні матеріали, інтерв’ю з експертами; 5)вибір аргументативної стратегії (ілюстративні, образні, оцінні аргументи) і типу початку, типу композиції розгортання докакзів і фіналу тексту; 6) остаточне створення заголовку. 

3.	Структура навчальної дисципліни
Назви розділів і тем	Кількість годин	
1.		Денна форма	Заочна форма	
1.		Усього	У тому числі	Усього	у тому числі	
1.		1.		Л	П	Лаб	Інд	С.р.	1.		Л	П	Лаб	інд	с.р.	
1	2	3	4	5	6	7	8	9	10	11	12	13	

Розділ 1. Історія і теорія риторичної науки	
Тема 1. Предмет і завдання курсу риторики	4	2	0			2	7	1				6	
Тема 2.
Антична риторика	18	4	4			10	7		1			6	
Тема 3. Гомілетика Середньовіччя	14	2	2			10	6					6	
Тема 4. Риторика від Відродження доПросвітництва	16	4	2			10	6					6	
Тема 5. Неориторика	14	4	0			10							
Тема 6. Якості 
Риторичного мовлення.	2	2	0			0	7	1				6

Тема 7. Інвенція	4	2	1			0	7		1			6	
Тема 7. Диспозиція	5	4	1			0	7		1			6	
Тема 8.
Елокуція	2,5	2	0,5			0	6					6	
Тема 9. 
Чорна риторика	2, 5	2	0,5			0	7		1			6	
Разом за розділом 1	82	28	12			42	60	2	4			54	

Розділ 2. Риторичні знання в системі професійної підготовки журналістів	
Тема 10. Взаємодія риторики та засобів
масової комунікації	14	2	2			10	15	1	1			13	
Тема 11. Риторичний текст в журналістиці	24	2	2			20	15	1	1			13	
Разом за розділом 2	38	4	4			30	30	2	2			26	
Усього годин:	120	32	16			72	90	4	6			80	

4.	Теми семінарських (практичних, лабораторних) занять

№
з/п	Назва теми	Кількість
Годин	
1	Система бінарних опозицій у промові Горгія «Похвала Єлєні»	2	
2	Катілінарії Цицерона як вершина античного красномовства	2	
3	Риторичні особливості середньовічної гомілетики: «Перше послання до корінфян» апостола Павла, «Бесіда №12 на послання до Єфесян» Іоанна Златоуста, «Слово про Закон і Благодать» Ярослава Мудрого 	2	
4	Мистецтво аргументації у трактатах М. Лютера «95 тез» та Мільтона  «Ареопагітика».	2	
5	Риторичний аналіз сучасного журналістського тексту з суспільно-актуальною проблематикою	2	
6	Інвенція, диспозиція і елокуція власної риторичної промови	2	
7	Дискусія на актуальну соціально-політичну тему, обрану студентами	2	
8	Мистецтво виголошення переконливої промови	2	
	Разом	16	

5.	Завдання для самостійної роботи
Денна форма
№ з/п	Назва теми	Кількість годин	Форма контролю	
1.	Ключові поняття риторики в індивідуальному словнику понять 	2	Перевірка словника, вибіркова бесіда	
2.	Риторичнний аналіз «Похвали Єлєни» Горгія та «Катілінарій» Цицерона	10	Перевірка план-конспектів аналізу, виступи на практичних заняттях	
3.	А.Я. Гуревич. Средневековый мир. Культура безмолствующего большинства. Розділи: «Между язычеством и христианством», «Устная и письменная культура Средневековья», «EXEMPLA», «Личность, призвание , богатство и спасение в проповеди Бертольда Регенсбургского»	10	Перевірка конспекту. Виступ на практичному	
4. 	Тип аргументації у «95 тезах» М. Лютера та «Ареопагітиці» Мільтона. Порівняльний аналіз. 	10	Виступи на практичних, перевірка тез висиупів.  	
5.	Типологія аргументації у трактаті Х. Перельмана «Новая риторика. Трактат об аргументации» (1958)	10	Перевірка реферату-роздуму	
6.	Аспекти риторичної діяльності журналіста. Риторичний аналіз сучасного журналістського тексту	10	Виступ на практичному занятті з рецензією	
7.	Риторична організація журналістського виступу	20	виступ з промовою на
практиному. Занятті	
	Разом	72		

6.	Індивідуальні завдання

1.	Риторичний аналіз сучасного журналістського тексту (за вибором студента)
2.	Написання переконувального тексту на 
7.	Методи контролю
Протягом семестру проводиться поточний контроль засвоєння студентами знань та вмінь, передбачених програмою дисципліни. Так, контролюється опанування студентами змісту прочитаних лекцій, засвоєння матеріалу навчальної літератури, рекомендованої для опрацювання. З цією метою на лекціях регулярно проводяться флеш-перевірки теоретичного матеріалу, отримані за ці роботи бали враховуються в підсумковому контролі. Здійснюється контроль за виконанням студентами завдань до практичних занять, за що вони отримують відповідні бали. У кінці семестру проводиться підсумковий контроль. Максимальна сума балів, отриманих під час поточного контролю за засвоєння тем 2-х розділів курсу, що враховується в загальну оцінку за іспит, становить 60 балів.

8.	Схема нарахування балів

Поточний контроль та самостійна робота	Разом	Сума 60	
Розділ 1
30	Розділ 2 30 			

Т1	Т2	Т3	Т4	Т5	Т6	Т7	Т8	Т9	Т10	Т11	60	100	
2	3	3	3	3	4	5	4	3	10	20			

Шкала оцінювання

Сума балів за всі види навчальної діяльності протягом семестру	Оцінка	
	для чотирирівневої шкали оцінювання	для дворівневої
шкали оцінювання	
90 – 100	відмінно	

зараховано	
70-89	добре		
50-69	задовільно		
1-49	незадовільно	не зараховано	

Питання до іспиту
1.	Риторика як система методів організації ефективної комунікації.
2.	Риторика як теорія мовного дискурсу та інтсрументарій для аналізу тексту. 
3.	Риторика як спосіб переконання із врахуванням особливостей аудиторії.
4.	Риторика як наука про породження висловлювання.  
5.	Риторика та неориторика. 
6.	Неориторика як загальна теорія аргументації та наука про мовну доцільність.
7.	Неориторика як наука про мислення, мовлення та сприйняття мовлення. 
8.	Риторика і маніпуляція. 
9.	Неориторика і прагматика.
10.	Поясніть : «Будь яке висловлювання може отримати риторичну інтерпретацію».
11.	Риторика і ідеологія. 
12.	 Інтенція. 
13.	 Інвенція. 
14.	Диспозиція.
15.	 Елокуція. 
16.	Аргументація до етосу.  
17.	 Аргументація до логосу. 
18.	Аргументація до пафосу. 
19.	Риторика літературного твору. 
20.	 Риторика журналістського тексту.  

9.	Рекомендована література Базова література
1.	Гурвич С.С., Погорелко В.Ф., Герман М.А. Основы риторики: Учебное пособие для студентов вузов. – Киев: Вища шк., 1988. – 247 с. – Библиогр.: С. 239-246.
2.	Анненкова И.В. Риторика для журналистов. Историко-культуный, теоретический и практический аспекты: Учебное пособие с приложениями. – М.: МедиаМир, 2006. – 164 с.
3.	Античные риторики. – М.: Изд-во МГУ, 1978.
4.	Безменова Н.А. Массовая информация в свете "отраженной" риторики // Роль языка в средствах массовой коммуникации. – М.: ИНИОН, 1986. – С. 82-99.
5.	Безменова Н.А. Речевое воздействие как риторическая проблема // Проблемы эффективности речевой коммуникации. – М.: ИНИОН, 1989. – С. 116-133.
6.	Белнап Н., Стил Т. Логика вопросов и ответов. – М.: Прогресс, 1981. – 288 с. \
7.	Вандишев В.М. Риторика. Екскурс в історію вчень і понять. – К.: Кондор, 2003. – 262 с.
8.	Гуревич А.Я. Средневековый мир. Культура безмолствующего большинства. – М. : Искусство, 1990. – 396 с. 
9.	Демьянков В.З. Эффективность аргументации как речевого воздействия // Проблемы эффективности речевой коммуникации. – М.: ИНИОН, 1989. – С. 13-40.
10.	Михайлін І.Л. Історія української журналістики ХIХ століття . – Київ, 2003. – 719 с.
11.	Новикова Н.В. Поэтика и риторика в Киево-Могилянской академии // Русская речь. – М., 1987. -
№ 6. – С. 93-97.
12.	Олійник В.П.. Діалог в ефірі. – Відеоквадрат. – 1998. – №6.
13.	Павлюк Л.С. Риторика, ідеологія, персуазивна комунікація. – Львів.: ПАІС, 2007. – 168с.
14.	Перельман Х., Олбрехт-Тытека Л. Из книги «Новая риторика : трактат об аргументации»  // Язык и моделирование социального взаимодействия. — М.: Прогресс, 1987. — С. 207—264 
15.	Риторические основы журналистики. Работа над жанрами газеты.: Учебн. пособие / В.С. Смеркова, Л.В. Ассуарова и др. – М., 2002.
16.	Рождественский Ю.В. Принципы современной риторики. – М.: Флинта: Наука, 2003.
17.	Рождественский	Ю.В.	Проблемы	влиятельности	и	эффективности	средств	массовой информации // Роль языка в средствах массовой коммуникации. – М.: ИНИОН, 1986. – С. 7-45.
18.	Стернин И.А. Практическая риторика : Учебное пособие для студентов высших учебных заведений. – М.: Академия, 2003.
19.	Хазагеров Г.Г. , Лобанов И.Б. Риторика. – Ростов на Дону: Феникс, 2004. – 80 с.
Допоміжна

1.	Аверинцев С.С. Античная риторика и судьбы античного рационализма // Античная поэтика... – М., 1991. – С. 3-26.
2.	Аверинцев С.С. Проблема индивидуальности стиля в античной и византийской риторической теории // Литература и искусство в системе культуры. – М., 1988. – С. 23-30
3.	Аристотель. Риторика / Античные риторики. – М., 1978.
4.	Демьянков В.З. Конвенции, правила и стратегии общения: (Интерпретирующий подход к аргументации) // Изв. АН СССР. Сер. литературы и языка. 1982. Т. 41. № 4. – С. 327-337.
5.	Демьянков В.З. Аргументирующий дискурс в общении (По материалам зарубежной лингвистики)
// Речевое общение: Проблемы и перспективы. – М., 1983 – С.114-131.
6.	Дзялошинский И.М. Манипулятивные технологии в массмедиа // Вестник Московского университета. – Сер.10 Журналистика. – 2005. ‑ №1. – С. 29‑55. 
7.	Ермаков. Манипуляции личностью : смысл, приёмы, последствия / Ю. А. Ермаков. – Екатеринбург : Изд-во Урал. ун-та, 1995. – 2003 с. 
8.	Казакова Т. Бінарні опозиції в античній протожурналістиці як засіб оцінки: на матеріалі ораторської прози / Т. Казакова // Наук. зап. Інститу журналістики. – 2005. – Т. 20. – С. 110-114. 
9.	Казакова Т.В. Засоби масової інформації і політична культура стародавнього Риму / Т.В. Казакова // Нова філологія. Збірник наукових праць. – Заплріжжя : ЗНУ, 2005. ‑ №3 (23), т.2. – С. 74‑86.
10.	Казакова Т. Когнітивний аспект переконання в античній риториці / Т. Казакова // Вісник ХНУ. – 2005. ‑ № 647 (Вип. 43). – С. 155‑159. 
11.	Кара-Мурза С. Манипуляция сознанием-2 / C. Кара-Мурза, С. Смирнов. – М. : Эксмо; Алгоритм, 2009. – 528 с. 
12.	Левин Г.Д. Спор как форма диалога // Диалектика и диалог: Сб. ст./ Отв. ред. Налетов Н.З. – М., 1992. – С. 30-49.
13.	Маркичева Т.Е., Ножин Е.А. Мастерство публичного выступления: Учебное пособие. – М.: Знание, 1989. – 176 с.
14.	Медведева С.Ю. Риторика и риторическая критика в США // Неориторика.. – М.: ИНИОН, 1987.
– ю С. 91-113.
15.	Мейзерский В.М. Философия и неориторика. – Киев, 1991. – 191 с. - Библиогр.: С. 185-190.
16.	Общая риторика / Дюбуа Ж., Эделин Ф., Клинкенберг Ж. - М. и др.; Общ. ред. и вступ. ст. Авеличева А.К. – М.: Прогресс, 1986. – 392 с.
17.	Пономарів. О.Д. Культура слова. Мовностилістичні поради: Навч. посібник. – К.: Либідь. 1999.
– 240 с.
18.	Роль ЗМІ в процесах державотворення / За заг. ред.. А.З. Москаленка. – К.: ЦВП, 1988.
19.	Снелл Ф. Искусство делового общения / Пер. с англ. Стрельникова С.А. – М.: Знание, 1990. – 64 с.
20.	Уздинкая Е. Поддержка или откроавение? Роль различных языковых средств в тактике «возражение под видом согласия» (на материале газетной речи) / Е.В. Уздинская // Вестник Московского университета. – Серия 10. Журналистика. – 2011. ‑ №3. – С. 155 – 168. 
21.	Хазагеров Г.Г. Политическая риторика. – М.: Никколо-медиа, 2002. – 313 с.
22.	Хоменко І.В. Еристика: мистецтво полеміки. – К., 2001.
23.	Черторицкая Т.В. Ораторское искусство Древней Руси // Красноречие Древней Руси (Х1 – ХУ11
вв.). – М., 1987. – С. 5 – 30.

15. Інформаційні ресурси
1.	Куньч З. Риторичний словник. – Киев, 1997.
2.	Історія української преси ХХ століття. Хрестоматія . Навчальний посібник для студентів гуманітарних спеціальностей вищих закладів овіти. – К: «Наша культура і наука», 2001. – 350 с.
3.	Культура української мови. Довідник / С.Я. Єрмоленко та ін. – К.: Либідь, 1990.- 304 с.